Mellem 1836-1842 blev Brestfortet bygget på Ruslands vestlige grænse -
- hvor floderne Bug og Muchawez løber sammen.
Fortet antoges at være uindtageligt.
100 år senere havde ny våbenteknologi gjort fortet nærmest overflødigt, -
- men dets forsvarere var lige standhaftige.
20 år efter krigen blev dets forsvareres heltedåd beskrevet -
- i Sergei Smirnovs bog. I 1965 fik fortet titlen Heltefort.
Til ære for Brestfortets helte og alle fædrelandets forsvarere.
Brestfortet
Den 21. juni, 1941. En park i Brest
Jeg husker det. Jeg husker det alt sammen.
Der var dans i parken om lørdagen, som altid.
Tak.
Det er mig: Alexander Akimov.
Elev i det 333. regiments militærorkester.
Mine forældre døde i Spanien i 1937.
Der var kun min bror og jeg tilbage.
Det er Anya.
Bare Anya.
Men for mig ville hun aldrig være "bare" Anya.
Et øjeblik.
Sasha, hvorfor er du ikke på kasernen?
Hele orkesteret er blevet sendt hjem. De sidste rejste i onsdags.
Menig Akimov i militærorkesteret:
Jeg beordrer dig tilbage til fortet med det samme.
Hvorfor råber du af mig? Du er min øverstbefalende, ikke min far.
Bed sergent Kovalenok give dig en passende straf.
Jeg vil kontrollere det. Lyv ikke.
Højre om...
Marcher!
Og han kalder sig min bror...
- Officerfamilie, stil jer op. - Anya, kom her. Sikke et cirkus!
Det er nemmere at holde styr på et regiment end på jer!
Det er mit hjem. Mit fort.
Det er stort.
Det er umuligt at klatre over muren.
Men jeg kendte nogle steder, hvor jeg kunne gemme mig -
- hvor ingen ville finde mig.
Tak.
Brest - stationen
Passagerer!
Forhold jer i ro.
Stil jer ikke i kø ved billetlugen, der er ikke flere billetter.
Der er ikke flere billetter, ikke engang til soldater.
Jeg har tre dage til at komme frem og tilbage.
Vi har ingen billetter, ikke engang i nødstilfælde.
Jeg har kone og barn i Dauvgapils. De skal være her hos mig.
- 20. juli er det tidligste jeg har. - Aflys nogle reservationer.
Kammerat kommissær, jeg må ikke aflyse reservationer.
Jeg har modtaget et direktiv fra hæren, som jeg skal følge.
- Så De kan ikke gøre noget. - Betyder det noget?
Hvorfor få dem hertil, når alle andre vil væk herfra?
Hvad mener De med det?
Her er så varmt.
Som i Sahara. Sikke en dag. Jeg vil lægge mig ned og dø.
Det tyske ekstratog.
Goddag, kammerat kommissær.
Nikolai.
- Har du filmen med? - Ja.
Hyp, hyp! Hurtigere!
Tugushev.
Kolya er hurtig, men Tugushev er endnu hurtigere!
Der bliver ikke krig.
- Skakmat. - Et forkert ryk!
- Et spil til, kom nu! - Kommissær.
- Er kommissæren ikke rejst? - Jeg kunne ikke forlade jer.
Hvilket slags slutspil ville det blive?
Har du filmen med?
Ja.
- Og øl. - Måske burde I lade øllen være.
Det er søndag i morgen.
- Folk vil slappe af om søndagen. - Så slap af.
Tre øl.
Alik, Nina, rolig.
- Og sodavand til ungerne. - Du tænker i det mindste på dem.
Har vi glemt noget?
- Kom, soldater. - Unger.
LUKKET
Har du noget til mig?
Det har jeg.
Vil du tale om kærlighed igen?
Ja.
- Taget på fersk gerning, sergent. - Hvad?
Vil du have stryg? Hvad laver du her?
Jeg spillede forkert, og min bror har godt gehør.
- Hvad spillede du? - Mazurka.
Sørg for at lære den til i morgen, for du skal spille den i paraden.
Stop musikken!
Khrusch, hvad laver du? Hvad tænkte du på?
Kammerat løjtnant, det lyder som Svanesøen.
Godmorgen.
Hvornår vil krigen mod Tyskland bryde ud?
- Så det er det, det gælder? - Jeg vil undersøge -
- om du har spredt rygter om krig mod vores allierede.
Hvordan er det sket, Mikhailovich, at du kaldes for rygtespreder?
Spørg dem, der udnævnte dig.
Hjælp mig. Jeg har hverken høj rang eller nogen myndighed.
Jeg har meget at se til og jeg ved, at det ikke er din skyld.
Hvem spreder disse rygter på garnisonen?
Jeg bad dig komme her, så vi kunne få os en venskabelig sludder.
- Hvem er det, kammerat major? - Det var mig.
Jeg har ytret et par gange, at tyskerne snart vil angribe os.
Jeg har ikke hørt andre sige noget lignende.
Der er ikke panik på garnisonen, kammerat Vainstein.
Det skal du ikke være bange for.
Se her, løjtnant.
Hvis de kommer, er vi fanget i en flaskehals.
Garnisonen består af 8000 mænd. Og så mange -
- vil ikke kunne komme ud af Nordporten.
Her er mødre, bedstemødre, børn. Alle sammen med oppakning.
Det er det rene sanatorium!
Det meste af garnisonen bør flyttes ud af fortet, nær troppene.
Det har jeg sagt i to år, og nu siger jeg det igen.
Hvad med den 4. armé, tror du at de vil lade os i stikken, Mikhailovich?
Det vil de ikke, hvis alle er der, hvor de skal være.
Men soldaterne er et sted, og officererne et andet.
Når soldaterne står uden officerer, vil der opstå panik.
Så enkelt er det, kammerat løjtnant.
Jeg forstår, hvad du mener. Det har været en nyttig samtale.
Jeg må bede dig om at holde dette for dig selv.
Din sag skal behandles den 27.
Må jeg gå, kammerat løjtnant? De viser en film i klubben.
Selvfølgelig.
Sonya?
- Vil du blive hos mig? - Se hvordan folk lever!
Anyota, der er noget, jeg længe har villet fortælle dig...
Tak, kammerat major.
Teen er blevet kold.
Gå i seng, Katyusha.
Glem ikke denne dag.
Tyske sabotører infiltrerede Brest, iført vores uniformer.
De lukkede for vand- og strømforsyningen til fortet.
Hvad er der?
Endnu en polsk desertør dukkede op ved grænseposten i dag.
Han sagde, at krigen vil begynde klokken fire i nat.
- Tror du på ham? - Selvfølgelig ikke.
Men der er kommet ti af dem, der siger, at krigen vil bryde ud.
Det er Anya, jeg er bekymret for. Pigen er blevet voksen.
Før fortalte hun mig alt, nu kan jeg dårligt klemme et ord ud af hende.
Måske er hun syg?
Sygdommen hedder Sasha Akimov. Vores Anya er forelsket.
Det er problemet.
Sasha.
Du lovede at tage med mig på fisketur.
- Dine forældre vil ikke give dig lov. - Jeg sniger mig ud, når de sover.
Anya, spil videre, jeg går ud og tager mig en smøg.
Lad os gifte os!
Jeg erindrer ikke, at du har friet.
Tror du ikke, at jeg vil det? Jeg er straks tilbage.
Et øjeblik!
Godaften.
- Navn? - Kolka. Jeg kom med filmen.
Den 22. juni, 1941 kl. 03.58
Øvelse? Vi kan ikke sove i fred.
Hvad sker der?!
Jeg vil se, hvad der sker.
Ned!
- Hvad sker der? - Det er en øvelse.
- Løb! Gå hjem. Jeg finder dig. - Hvad med dig?
- Hvor er Anya? - Vi skal finde hende.
Hvor er Anya?
Anya!
Petya, er der krig?
Katya, skynd dig!
Har du ham? Løb!
Katya, gør hvad jeg viste dig, gem dig i kælderen.
Forsigtig. Kom her, min dreng.
- Vær forsigtig. - Jeg kommer når det holder op.
Petya!
- Hun skal nok finde os, ikke? - Hvordan kunne det ske?
Bliv her. Jeg klarer mig.
Jeg tager til regiment-hovedkvarteret. Løb!
- Andryushenka! - Mor!
Tag hende med.
Kom nu!
Kom!
Jeg havde forsøgt at forestille mig hvad krig var.
Men jeg havde ikke forestillet mig, at den lignede det her.
Alle havde ventet på den.
Men ingen havde ventet, at den ville komme så hurtigt.
Så voldsomt og frygteligt.
Jeg løb hen til bygningen.
Den var samlingsstedet i tilfælde af krig.
Det stod på vagtlisten.
Men vagtlisten var slået op i en bygning, der var blevet bombet.
- Stands! - Lad os komme ind!
Jeg udleverer ikke våben, før officererne beordrer det!
Jeg fik ikke et våben.
Men jeg havde mit eget våben.
Og det behøvede jeg ikke en fuldmagt til.
Det er vist overstået nu.
Mor...
Mor.
Pus...
Kravl ned i kælderen.
Skal jeg skyde dem?
Få dem til at holde kæft.
Skynd dig ned i kælderen, min dreng.
I må ikke komme herind.
Volyn-befæstningen på fortet. Lazarettet
Hvad laver du her?
Ud!
Fart på!
Ud herfra!
Volyn-befæstningen på fortet. Nordporten
Mor!
Ingen panik!
Ingen panik...
Volyn-befæstningen på fortet. Østsiden
Tilbage til kasernen!
Ingen panik. Gå tilbage til kasernen.
Spil! Uanset hvad, spil noget!
Hold stand!
Er du skør, dreng? Kom væk!
- Hvor er våbnene? - Forsvind!
Alle officerer, kom her!
Vi er løjtnanter.
Tag jer sammen og optræd korrekt, ellers får jeg jer skudt!
Alle tilbage til kasernen. Bevæbn jer og gå i stilling.
Marcher!
Fortet. Kholmskyporten
Hvor er vores tropper?! Jeg hører kun tyskere i radioen.
Ved du ikke, hvordan den virker?!
Holdt!
- Jeg beklager, regimentkommissær. - Ingen panik.
Er regimentchefen på fortet?
Nej.
Jeg tager kommandoen. Sergent!
Saml tropperne og giv dem våben. Bemand alle vinduer.
Tyskerne må ikke krydse broen. Spar på ammunitionen.
Forsøg at komme igennem.
Fortet her...
Fortet - 9. grænsevagtregiment Afvent min ordre. Lad!
Vi har for få våben.
- Partikommissæren? - Død.
Alle der har våben bliver her med mig. Resten prøver at finde våben.
Tyskere!
Hold øje med vinduerne!
Hold jer samlet!
Regiment!
Klar til kamp!
Følg efter mig!
Fortet kalder...
Fortet her. Vi holder stand, er i kamp.
Afventer forstærkninger.
Fortet. Kasernen til 13. NKVD-bataljon
Hvilken enhed er det? Hvem har befalingen?
Bring den befalingshavende til mig!
NKVD-løjtnant Vainstein.
I skal forlade kasernen, dele jer op i mindre grupper -
- og bevæge jer til et sikrere sted.
Major, forlader vi vores post her, vil tyskerne trænge ind på fortet.
Vi holder stand til vi får forstærkninger!
- Tyskere! - Kæmp imod!
Til højre og venstre...
Udfør ordren, løjtnant!
To regimenter er på vej fra Korbin for at hjælpe os.
Det er meningsløst at ofre folk.
- Og du, sergent... - Stabssergent Novikov.
Ved du, hvad der sker med dem, der nægter at adlyde ordrer?
Kammerat major, jeg kender dig ikke. Må jeg se din legitimation?
Ja. Selvfølgelig.
At være på vagt er en dyd.
- Og støvlerne. - Støvlerne?
Vis mig støvlerne. Vores har runde nagler, tyskernes har firkantede.
Novikov!
Se efter.
Firkantede.
Stands!
Tysk dødsmærke.
Men naglerne var runde.
Sonya!
Kolya.
Sonya.
Kolya!
- Kolya, jeg er her. - Sonya, jeg kommer.
Tyskerne trækker sig tilbage til klubhuset.
Barrikader dørene!
Sonya.
Kolya...
Vær stille. Kom nu.
Kolya, jeg kan ikke fortsætte. Jeg er så bange.
Vær stille! Der er tyskere her.
Vær nu sød!
Vær stille. Det er mig. Græd ikke. Du er stærk, det ved jeg.
Kom frem!
Kolya!
Jeg har fundet en.
Luk op!
Fortet kalder. Vi er i kamp, vi holder stand.
Kammerat kommissær, se her. Det er vores folk fra lazarettet.
Se.
Sygeplejersken der behandlede mit øre.
Hvad skal vi gøre, kammerat kommissær?
Sergent, kom med mig.
Læg dit våben her.
Bemand alle vinduerne. Sigt på kortegen i brysthøjde.
Kom med mig.
De har fundet nogen at skjule sig bag.
Hurtigere!
I går langsommere end jeres forældre!
Kommissær! Kom her!
Hurtigere!
Ned!
Kammerat kommissær!
Ned i kælderen!
Vi må ind til Brest og finde ud af, hvordan situationen er der.
Er opgaven forstået?
Ja, kammerat regimentkommissær.
Kom af sted.
Se hvor mange, der er døde.
Patroner.
Kom her!
Har I patroner?
Patroner? Hvad taler du om?
Kør til Nordporten.
Kobrin-befæstningen. Kommandocenteret
Jeg ledte efter min bror.
Vi boede her.
Vores familie og familien Pochernikov.
- Onkel Vanya! - Kom væk fra vinduet.
Har du set min bror?
Lad den for mig.
Shura, nej!
Kom her!
- Sasha, flygt! - Nej!
Det er en ordre!
Hvad skal vi gøre, Vanya?
Jeg vil ikke blive taget til fange.
Jeg bliver hos dig.
Jeg forstår.
Jeg vil ikke leve uden dig og børnene.
Shura...
Tilgiv mig.
Du må tilgive mig.
Hold øje med vinduerne!
Hold gangen fri. Hold jer samlet! Pas på vinduerne!
Hvad laver de?
Vi vender om.
Vi kan ikke komme igennem.
Fortet kalder.
Døden er for god til dem.
Vi kan ikke komme igennem, kammerat regimentkommissær.
Fortet kalder. Vi venter på forstærkninger.
Fortet kalder.
Vi venter på forstærkninger.
Kammerat major, kampvogne!
Tag det roligt, løjtnant.
Hvad var det, jeg sagde...
Vi mangler antitank-skyts.
Klar til kamp! Gør granaterne klar.
Til våben!
I stilling!
Afvent ordre til at skyde!
Et par brandsår, men jeg er i det mindste i live.
Hvad ellers..?
Hold jer i dækning bag kampvognene!
Gå i dækning bag kampvognene!
Spred jer ud på højre flanke!
Hvem skød?
Skyd!
De er vores!
Lad!
Sigt!
Skyd!
Kovtun, granater.
Til angreb!
Fremad!
Hvad hedder du?
Løjtnant Akimov.
Akimov...
Sådan døde min bror.
Den første dag. I de første kampe.
Den første ordre om tilbagetrækning blev givet -
- af den tyske overkommando -
- den 22. juni 1941 -
- klokken 11 om formiddagen.
Her på fortet i Brest.
Mange sårede. Vi har 11 der endnu er våbenføre.
Vi har hverken medicin, mad eller vand.
Hvor bliver forstærkningerne af?
Kommer de snart? Hvad skal jeg sige til soldaterne?
De kommer i morgen tidlig.
Det lover jeg.
Er de alle blevet begravet?
Ja.
Hvad med vand?
Der er et isskab i kælderen. Der er nok til et døgn.
- Og derefter? - Kammerat major.
I morgen vil vores tropper slå dem tilbage...
Det er for farligt at blive her. Bygningen er helt ødelagt.
Søg dækning i kasernens kælder indtil forstærkningerne kommer.
Hvor er Anya?
Jeg troede, at hun var med dig...
Jeg skal gå.
Jeg vidste ikke, hvad der skete.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre eller hvor jeg skulle tage hen.
Jeg vidste kun, at jeg måtte overleve indtil den næste morgen.
Så ville vores tropper komme og det ville være forbi.
23. juni
Soldater. Officerer.
I kan vælge enten at dø i en kugleregn -
- eller at udvise mod, overgive jer og dermed overleve.
I befinder jer i en håbløs situation.
Det er formålsløst at kæmpe videre.
Vi er kommet for at befri jeres land -
- fra jøderne og bolsjevikkerne.
Vi vil give jer et nyt liv -
- uden hårdt arbejde.
Overgiv jer...
Lad mig skyde dem.
Nej, gør ikke det.
De vil få, hvad de fortjener.
Kom her!
Kammerat løjtnant.
Akimov, Alexander, 333. militærorkester, melder sig.
- Tag ham med ned i kælderen. - Løjtnant, hvor er Anya?
- Hvad? - Hvor er Anya?
Jeg så, at hun løb hen mod dig.
Få ham ned i kælderen, nu!
- Giv slip. - Stop!
Jeg vil finde hende!
Akimov!
- Sasha! - Jeg vil finde hende!
- Vi løber tør for ammunition. - Vi mangler håndgranater.
Og forstærkninger.
Nej! Hold op! Lad være med det!
Slå mig ikke ihjel!
Nej!
Lad mig gå!
Kom her med ham! Giv Fomin besked!
Fart på!
Kommissær, vi har en fange.
Jeg husker Fomin og Zubachev.
Og deres lille deling ved Kholmsky-porten.
De slap ikke over fjendens bro.
Jeg så en tysk fange for første gang.
Maslov!
Hvad siger han?
Han siger, at de har taget Minsk.
Han siger: "I er bag fronten."
Hvad er det, du siger om Minsk? Hvad laver du her?!
Jeg sværger: Minsk er faldet.
Du lyver.
Kammerat kommissær, se!
Vores.
Bag dig!
I live?
Flot klaret!
Kom!
Ned i krateret!
Løjtnant Karelin, 123. eskadrille.
Regimentkommissær Fomin.
Fortæl os, hvad der sker i Brest og Kurbin.
Hvorfor gør flyvevåbnet ikke noget? Hvor bliver vores tropper af?
Der er ingen landingsbaner. De er alle sammen blevet bombet.
Tyskerne er i Brest. Vores tropper har trukket sig tilbage til Minsk.
Kammerater!
Soldater!
Tyskerne kræver, at vi skal overgive os.
De tilbyder os et fejt liv i fangenskab.
De tager fejl!
Vi er soldater i Den Røde Hær, og vi forsvarer vores land til døden!
Det er vores eneste valg!
24. juni
Onkel, må jeg få lidt vand?
- Vi har ikke noget, min ven. - Giv mig noget at spise, onkel.
Hvor er din familie?
Jeg ved det ikke. Jeg efterlod dem derhjemme, i kælderen.
Jeg ved ikke, hvor de er nu.
Jeg ved heller ikke hvad der er blevet af min.
Drik det ikke. Det er benzin.
Jeg husker den morgen, den dag.
Jeg vågnede og så hænder. Kovalenoks hænder.
Han snittede en fløjte i træ til mig.
Jeg så på den og tænkte: Hvad skal jeg bruge den til?
Vi må holde sammen og komme væk. Ingen vil lede efter os her.
Vi skal væk herfra i nat, ellers dør vi alle.
Hvordan skal vi komme væk? Fortet er omringet.
Tyskerne har indtaget Brest. Hvor skal vi tage hen?
- I fangenskab? Til en lejr? - I døden? Det er ude med os!
Mange vil dø. Måske os alle.
Vi må kæmpe, mens vi har styrke. Vi må komme ud.
Skriv en ordre.
Nummer?
"Ordre nummer 1.
24. juni 1941.
Fortet.
Situationen på fortet betyder, at vi straks må begive os herfra."
Stryg "at vi straks må begive os herfra".
Skriv: "Organiserer militære tiltag -
- for fortsat at kunne bekæmpe fjenden.
Officerer:
Divisionskommissær Fomin.
Kaptajn Zubachev.
Løjtnant Vinogradov. Beslutning:
At samle de tilbageværende tropper -
- i én samlet enhed.
Denne enhed vil bryde ud herfra i nat, -
- den 24. juni, for at slutte sig til...
For at slutte sig til -
- Den Røde Hær...
...Den Røde Hær -
- og fortsætte kampen mod fascistinvasionen!
Fortsæt kampen mod fascisterne!
Fortet kalder.
Vi er i kamp. Vi holder stand...
Pugachev!
Khablenko! Khablenko, kom her!
Skyderiet ved Tirespol-porten og Østporten tyder på -
- at vores tropper stadig kæmper imod der.
Følg mig! Bryd gennem til dem for enhver pris.
Giv besked om situationen og fortæl dem, at vi vil bryde ud.
Prøv at nå frem til dem før udbruddet og kom tilbage her.
Af sted!
- Kommissær, må jeg sige en ting? - Afslået!
- Drik lidt vand, det er alt jeg har. - Giv det til de sårede, kommissær.
Tag det med til de sårede i kælderen.
Forsigtig.
Gør det.
Doktor.
I lørdags leverede de mineralvand til grænseposten.
Ned i kælderen!
Jeg klarer det ikke, Sasha.
Tag til Østfortet, vores tropper er der. Giv dem ordren:
"Vi bryder ud i nat."
Det vil jeg fortælle dem.
Jeg vidste, at der ikke ville ske mig noget -
- fordi jeg var udvalgt til at viderebringe denne ordre.
Det kom derovre fra.
Anya!
Der er ingen vej ud herfra, så bliv her.
Men jeg kan ikke blive hos dig.
Jeg har en ordre, som jeg skal viderebringe.
Hører du, hvad jeg siger?
Der var ingen vand.
Eller rettere sagt, det var der.
Overalt. Men vi kunne ikke bruge den til noget.
Alle forsøg på at nå flodbredden blev standset.
Folk døde for en gryde vand.
For en mundfuld.
Og den smule de fik fat i, -
- brugte de til maskingeværerne.
Kammerat major, må jeg aflægge rapport?
Akimov, 333. militærorkesterregiment.
Jeg skal overbringe en ordre. Der vil ske et massivt udbrud i nat.
Signalet bliver et rødt signalblus.
Jeg er heldig -
- med Akimov.
Fortet kalder...
Vi holder stand, venter på forstærkninger.
Fortet kalder.
Vi holder stand, venter på forstærkninger.
25. juni kl. 01.55
Tiden er inde!
Følg mig!
Kom!
Fremad!
Følg mig!
Fremad!
- Tereshenko, hvad er der galt? - Det er min skulder.
Pelechenko, hjælp ham!
Tag min hånd!
Tilbage!
Tilbagetrækning!
Vi trækker os tilbage!
Kammerat doktor!
Jeg...
Jeg gjorde alt, hvad jeg kunne.
Vis børnene medlidenhed.
Gør noget, officer!
Anya!
- Jeg går ingen steder. - Det beder jeg dig ikke om, Katya.
Du kan ikke beordre mig til noget.
Jeg går ikke!
Så går ingen.
Du er min kone. Officerfrue. De vil følge efter dig.
Vi har mistet alt, Anya. Jeg vil ikke også miste dig.
Du skal gå. Det er din sidste og eneste chance.
Du må tage den. Du må opfostre børnene.
Du kan gøre det. Du er stærk, meget stærk.
Anya!
Anya! Kan du høre mig?
Vi skal gå. Din far venter på dig.
Han venter på kasernen.
Vi skal gå.
Vi skal gå!
Gå nu, min dreng.
Gå.
Far.
Anya! Du er i live!
Sasha!
I skal gå. I kan følges ad.
- Det er min pligt at blive her! - Elev Akimov, det er en ordre!
Hører du?!
Sasha, hun vil ikke gå uden dig. Hører du? Hun vil ikke gå.
- Ja, kammerat løjtnant. - Gør det!
26. juni kl. 15.58
Til sidste mand!
Da alle andre forsøg på at erobre fortet mislykkedes, -
- sprængte tyskerne en bombe på to ton på Brestfortet.
Fortet kalder.
Vi er i kamp, venter på forstærkninger.
Holder stand...
Fortet kalder.
Vi er i kamp, holder stand. Vi venter på forstærkninger.
Fortet kalder!
Vi er i kamp, holder stand.
Venter på forstærkninger.
Hej, russer - smil!
Russer, kom her!
Indsamling!
Vær forsigtig!
Saml ind fra de døde! Kig efter våben.
Tag ordenerne!
Russer, kom!
Kom så - dans, svin!
Kommissærer!
Partimedlemmer!
Jøder! - Denne vej!
Ingen jøder.
Ingen kommissærer.
Jeg er kommissær.
Og kommunist og jøde.
Træd an!
Lad!
Læg an!
Divisionskommissær Fomin, Yefim Moiseevich, -
- blev skudt ved Kholmsky-porten -
- i slutningen af juni 1941.
I 1947 blev han tildelt -
- Leninordenen.
Posthumt.
Dette er en ordre!
Forlad fortet en efter en.
Hold jer i live...
...så længe I kan.
Tak, kammerater.
Farvel.
Tak og farvel.
Farvel.
Tak.
Major Gavrilov, Pjotr Mikhailovich, blev taget til fange -
- hårdt såret på krigens 32. dag.
Som mange krigsfanger blev han efter krigen politisk forfulgt -
- og blev ekskluderet fra Kommunistpartiet.
Først i 1957 modtog han æresbevisningen -
- Helt af Sovjetunionen.
- Er det alle? - Det er alle.
Jeg slap væk, kammerater.
Da fangerne blev ført gennem skoven, slap jeg væk.
En bombe eksploderede lige ved siden af mig.
Det var frygteligt. Jeg tror, at jeg er blevet døv.
Kammerat løjtnant, jeg kan ikke høre noget.
Mens jeg endnu har kræfter til det, beordrer jeg jer -
- til at bryde gennem belejringen og begive jer mod Terespol.
Nikolaev, tag kommandoen. Jeg bliver her og dækker jer.
- Kammerat... - Gør hvad jeg siger.
- Gør det. - Javel.
Kom her!
Hjælp mig.
Tag den. Du må ud af fortet. Jeg ved, at du kan gøre det.
Fortæl folk alt det, du så her.
Fortæl dem sandheden, fortæl dem om os. Hører du, hornblæser?
Du kan ikke høre mig.
Gå nu, Sasha.
Gå.
I vinduet. Kom!
I 1965 -
- blev chefen for 9. grænseregiment, Kizhevatov, Andrei Mitrofanovich, -
- tildelt æresbevisningen Helt af Sovjetunionen.
Posthumt.
Min Anya og hele familien Kizhevatov, -
- og familierne til de andre forsvarere af Brestfortet, -
- blev skudt af tyskerne i efteråret 1942.
Det minder og den tro, jeg selv har, -
- stammer fra den regimentånd -
- som Kizhevatov indprentede i mig.
Jeg mener stadig, -
- og det bør du også gøre, -
- at de alle lever videre, -
- alle dem, som jeg har fortalt dig om, -
- og de andre, som jeg ikke kender så godt.
De lever alle videre et sted.
Husk også, at da dette skete -
- var jeg på samme alder, som du måske er nu.